PRODUKTRESUME 1
1. LÆGEMIDLETS NAVN Humira, 40 mg injektionsvæske, opløsning 2. KVALITATIV OG KVANTITATIV SAMMENSÆTNING Hvert 0,8 ml enkeltdosishætteglas indeholder 40 mg adalimumab. Adalimumab er et rekombinant humant monoklonalt antistof fremstillet ved ekspression i ovarieceller fra kinesiske hamstre. Hjælpestoffer er anført under 6.1. 3. LÆGEMIDDELFORM Injektionsvæske, opløsning 4. KLINISKE OPLYSNINGER 4.1 Terapeutiske indikationer Humira er indikeret til behandling af moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit hos voksne patienter, hvor responsen på sygdomsmodificerende antireumatiske lægemidler, herunder methotrexat, har været utilstrækkelig. For at sikre maksimal virkning gives Humira i kombination med methotrexat. Humira kan anvendes alene i tilfælde af intolerans over for methotrexat, eller hvis fortsat behandling med methotrexat er uhensigtsmæssig. 4.2 Dosering og indgivelsesmåde Behandling med Humira bør initieres og overvåges af speciallæger med erfaring i diagnosticering og behandling af reumatoid artrit. Patienter i Humira-behandling bør få udleveret et særligt patientkort. Efter passende oplæring i injektionsteknik kan patienter selv injicere Humira, såfremt lægen finder det hensigtsmæssigt, og med nødvendig lægelig opfølgning. Voksne Den anbefalede dosis af Humira til voksne patienter med reumatoid artrit er 40 mg adalimumab givet som enkeltdosis ved subkutan injektion hver anden uge. Der fortsættes med methotrexat under behandling med Humira. Der kan fortsættes med glukokortikoider, salicylater, non-steroide antiinflammatoriske eller analgetiske lægemidler under behandling med Humira. Se 4.4 og 5.1 vedrørende kombination med andre sygdomsmodificerende antireumatiske lægemidler end methotrexat. Ved behandling med Humira alene kan det være en fordel for visse patienter, der oplever faldende respons, at øge dosis til 40 mg adalimumab hver uge. Data indikerer, at den kliniske respons normalt opnås inden for 12 uger efter behandling. Hvis patienten ikke viser respons inden for denne periode, bør fortsat behandling overvejes nøje. Ældre patienter 2
Dosisjustering er ikke nødvendig. Børn og unge Humira er ikke undersøgt i denne patientpopulation. Derfor kan brugen af Humira ikke anbefales til patienter under 18 år, før yderligere data foreligger. Svækket nyre- og/eller leverfunktion Humira er ikke undersøgt i disse patientpopulationer. Anbefalinger til dosering kan ikke angives. 4.3 Kontraindikationer Overfølsomhed over for den aktive substans eller over for ét eller flere af hjælpestofferne. Aktiv tuberkulose eller andre alvorlige infektioner, såsom sepsis og opportunistiske infektioner (se 4.4). Moderat til alvorlig hjerteinsufficiens (NYHA, klasse III/IV) (se 4.4). 4.4 Særlige advarsler og forsigtighedsregler vedrørende brugen Infektioner Patienter skal monitoreres nøje for infektioner, herunder tuberkulose, før, under og efter behandling med Humira. Da udskillelsen af adalimumab kan vare op til fem måneder, bør monitoreringen fortsættes i hele denne periode. Behandling med Humira bør ikke initieres hos patienter med aktive infektioner, herunder kroniske eller lokaliserede infektioner, før infektionerne er under kontrol. Patienter, der udvikler en ny infektion under behandling med Humira, bør monitoreres nøje. Administration af Humira bør ophøre, hvis en patient udvikler en ny alvorlig infektion, indtil denne infektion er under kontrol. Læger bør være forsigtige, når de overvejer brug af Humira til patienter med anamnese af tilbagevendende infektioner eller med øvrige sygdomstilstande, som kan prædisponere patienterne for infektioner. Alvorlige infektioner, sepsis og opportunistiske infektioner, herunder dødelige, er rapporteret ved brug af Humira. Tuberkulose er set hos patienter i behandling med Humira. Alle patienter blev raske efter almindelig antimikrobiel behandling. Der forekom ingen dødsfald på grund af tuberkulose under de kliniske studier. Før behandling med Humira påbegyndes, skal alle patienter undersøges for både aktiv og inaktiv (latent) tuberkuloseinfektion. Denne undersøgelse bør omfatte en detaljeret sygdomshistorie med personlig tuberkuloseanamnese eller eventuel tidligere eksponering for patienter med aktiv tuberkulose samt tidligere og/eller samtidig immunsuppressiv behandling. Passende screeningsundersøgelser, dvs. hudtest med tuberkulin og røntgen af thorax, bør foretages for alle patienter (i henhold til lokale anbefalinger). Det anbefales, at disse undersøgelser registreres på patientkortet. Den ordinerende læge bør være opmærksom på risikoen for falsk negative resultater af tuberkulinhudtest, særligt hos patienter, der er alvorligt syge eller immunkompromitterede. Hvis der diagnosticeres aktiv tuberkulose, må Humira-terapi ikke påbegyndes (se 4.3). 3
Hvis der diagnosticeres latent tuberkulose, skal passende antituberkuloseprofylakse initieres i overensstemmelse med lokale anbefalinger, før behandling med Humira påbegyndes. I denne situation bør balancen fordele/ulemper ved behandling med Humira overvejes meget nøje. Patienter bør instrueres i at søge læge, hvis der opstår sygdomstegn/symptomer, der tyder på tuberkuloseinfektion (f.eks. vedvarende hoste, tæring/vægttab, lav temperatur), under eller efter behandling med Humira. Neurologiske tilfælde TNF-antagonister, herunder Humira, er i sjældne tilfælde blevet forbundet med forværring af kliniske symptomer og/eller radiografiske tegn på demyeliniserende sygdom. Lægen bør udvise forsigtighed, når behandling med Humira overvejes til patienter med allerede eksisterende eller nyligt opståede demyeliniserende sygdomme i centralnervesystemet. Allergiske reaktioner Alvorlige allergiske reaktioner er ikke rapporteret under de kliniske studier ved subkutan administration af Humira. Ikkealvorlige allergiske reaktioner relateret til Humira var ualmindelige under de kliniske studier. Hvis der opstår en anafylaktisk reaktion eller andre alvorlige allergiske reaktioner, bør behandling med Humira straks ophøre og egnet behandling påbegyndes. Immunsuppression I et studium, hvor 64 patienter med reumatoid artrit blev behandlet med Humira, var der ingen tegn på nedsat forsinket hypersensitivitet, nedsatte immunglobulinniveauer eller forandring i antallet af effektor T- og B-celler, NK-celler, monocytter/makrofager og neutrofiler. Det vides ikke, om eksponering for adalimumab kan forøge risikoen for udvikling af maligniteter og lymfeproliferative sygdomme. Vaccinationer 61 patienter med reumatoid artrit fik pneumokokvaccinationer sammen med Humira- og methotrexatterapi. Størstedelen af de patienter, som fik Humira, var i stand til at øge den effektive B- celleimmunrespons over for pneumokokpolysakkaridvaccinen. Samtidig administration af levende vaccine og Humira anbefales ikke, da der ikke er tilgængelige data. Hjerteinsufficiens I et klinisk studium med en anden TNF-antagonist er der observeret forværring af hjerteinsufficiens og forøget mortalitet som følge af hjerteinsufficiens. Humira bør anvendes med forsigtighed til patienter med let hjerteinsufficiens (NYHA, klasse I/II). Humira kontraindikeres ved moderat til alvorlig hjerteinsufficiens (se 4.3). Behandling med Humira skal ophøre hos patienter, som udvikler nye eller får forværrede symptomer på hjerteinsufficiens. Autoimmune processer Behandling med Humira kan medføre dannelse af autoimmune antistoffer. Det vides ikke, hvilken virkning langtidsbehandling med Humira har på udviklingen af autoimmune sygdomme. Samtidig administration af TNF-alfa-hæmmende lægemiddel og anakinra Samtidig administration af etanercept (et andet TNFα-hæmmende middel) og anakinra (en rekombinant fremstillet, ikkeglykosyleret form af den humane interleukin-1-receptorantagonist) er forbundet med øget risiko for alvorlige infektioner, øget risiko for neutropeni og ingen yderligere nyttig virkning end ved anvendelse af disse lægemidler alene. Bivirkningsprofilen for anakinra i kombination med adalimumab er ikke blevet fastlagt, hvorfor denne kombination ikke anbefales. 4
4.5 Interaktion med andre lægemidler og andre former for interaktion Humira er blevet undersøgt hos patienter med reumatoid artrit, der udelukkende blev behandlet med Humira, og hos patienter, der også samtidigt tog methotrexat. Antistofdannelsen var lav (< 1%) ved Humira i kombination med methotrexat i forhold til ved behandling med Humira alene. Administration af Humira uden methotrexat øgede antistofdannelsen og clearance af adalimumab (se 5.1). Der er ingen erfaringer med bivirkningsprofilen for patienter, der tidligere har været i behandling med andre TNF-antagonister. 4.6 Graviditet og amning Der er ingen erfaring med adalimumab hos gravide. I et toksicitetstudium, hvor man undersøgte udviklinger på aber, var der ingen tegn på maternel toksicitet, embryotoksicitet eller teratogenicitet. Prækliniske data for adalimumab om postnatal toksicitet og virkning på fertilitet findes ikke (se 5.3). På grund af sin TNF=-hæmmende virkning kan adalimumab administreret under graviditet påvirke normal immunrespons hos nyfødte. Administration af adalimumab kan ikke anbefales under graviditet. Kvinder i den fertile alder anbefales kraftigt at anvende passende kontraception for at forebygge graviditet og fortsætte med at anvende den i mindst fem måneder efter den sidste Humirabehandling. Anvendelse under amning Det vides ikke, om adalimumab udskilles i modermælken eller absorberes systemisk efter indgift. Eftersom humane immunglobuliner udskilles i modermælken, må kvinder dog ikke amme i mindst fem måneder efter den sidste Humira-behandling. 4.7 Virkninger på evnen til at føre motorkøretøj eller betjene maskiner Der er ikke foretaget undersøgelser af midlets indvirkning på evnen til at føre bil eller betjene maskiner. 4.8 Bivirkninger Humira blev undersøgt hos 2.334 patienter i placebokontrollerede studier og i opfølgningsstudier over længere tid, der omfattede 2.073 patienter eksponeret i seks måneder og 1.497 patienter eksponeret i mere end et år. Dataene i tabellen er baseret på de adækvate og velkontrollerede studier I, II, III og IV (se 5.1), som omfattede 1.380 patienter, der efter randomisering fik adalimumab i den placebokontrollerede behandlingsperiode. Populationen havde en gennemsnitsalder på 54,5 år, 77% var kvinder, og 91% var hvide og havde moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit. De fleste patienter fik 40 mg Humira hver anden uge. Den del af patienterne, som ophørte med behandling på grund af bivirkninger i løbet af den dobbeltblindede, placebokontrollerede del af studium I, II, III og IV udgjorde 6,6% for patienter, der fik Humira, og 4,2% for placebobehandlede patienter. Bivirkninger, hvor kausaliteten er mindst muligt relateret til adalimumab både klinisk og laboratoriemæssigt, er opført efter organklassesystem og hyppighed (meget almindelig 1/10; almindelig 1/100 1/10; ualmindelig 1/1.000 1/100) i tabel 1 nedenfor. Tabel 1 5
Bivirkninger i kliniske studier Kropsdel Hyppighed Bivirkning Neoplasi Ualmindelig Godartede hudneoplasmer Blod og- lymfesystemet Almindelig Nedsat hæmoglobin Stofskifte- og ernæringsbetingede sygdomme Ualmindelig Almindelig Granulocytopeni, øget koagulationstid, forekomst af antinukleære antistoffer, leukopeni, lymfadenopati, lymfocytose, nedsat antal blodplader, purpura Hyperlipidæmi Ualmindelig Hyperkolesterolæmi, forhøjet alkalisk fosfatase, forhøjet carbamid i blodet, hyperurikæmi, perifere ødemer, vægtøgning, forhøjet creatininphosphokinase, unormal helbredelse, hypokaliæmi, forhøjet laktatdehydrogenase Psykiske sygdomme Ualmindelig Depression, somnolens, søvnløshed, agitation Nervesystemet Almindelig Hovedpine, svimmelhed Ualmindelig Paræstesier, vertigo, hyperæstesi, neuralgier, tremor Sanseorganer Ualmindelig Konjunktivitis, øjensygdom*, mellemørebetændelse, smagsfortyrrelser, unormalt syn, sløret syn, tørre øjne, øresygdom*, øjensmerter Hjerte-kredsløbssystemet Ualmindelig Hypertension, vasodilatation, smerter i brystet, migræne Blødninger Ualmindelig Ekkymoser Respiratoriske system Mavetarmkanalen Hud og udvækster Almindelig Ualmindelig Almindelig Ualmindelig Almindelig Infektion i øvre respirationsveje, rhinitis, sinuitis, bronkitis, forværret hoste, pneumoni Pharyngitis, dyspnø, lungesygdom*, astma Kvalme, diarré, ondt i halsen Unormal leverfunktionstest, forhøjet GPT, forhøjet GOT, sår i munden, øsophagitis, opkastning, dyspepsi, forstoppelse, mavesmerter, tandsygdom*, gastritis, gastroenterit, tungesygdom*, mundsvamp, stomatitis med blegner, dysfagi, stomatitis, ulcerøs stomatitis Udslæt, pruritus, herpes simplex Ualmindelig Hudsygdom*, herpes zoster, makulopapuløst udslæt, sygdom i negle*, tør hud, forøget svedtendens, alopecia, svampedermatit, nældefeber, småknudret hud, sår på huden, eksem, subkutane blodansamlinger Muskler, led og knogler Ualmindelig Arthralgi, muskelkramper, myalgi, ledsygdom, synovitis, senesygdomme* 6
Urogenitale system Generelt Reaktioner ved injektionsstedet Almindelig Ualmindelig Almindelig Ualmindelig Meget almindelig Urinvejsinfektion Vaginal candida, hæmaturi, cystitis, menoragi, proteinuri, forøget vandladningshyppighed Unormale værdier ved laboratorietest, asteni, uklar klinisk reaktion, influenzasyndrom, mavesmerter, infektion Feber, sygdom i slimhinder*, smerter i ekstremiteter, ansigtsødem, rygsmerter, cellulitis, kulderystelser, sepsis, kirurgisk indgreb Smerter ved injektionsstedet Almindelig Reaktion ved injektionsstedet, blødning ved injektionsstedet, udslæt ved injektionsstedet Hypersensitivitet, generelt Ualmindelig Allergisk reaktion * (Ikke nærmere beskrevet). Reaktioner ved injektionsstedet I placebokontrollerede studier havde 20% af de patienter, som blev behandlet med Humira, reaktioner ved injektionsstedet (erythem og/eller kløe, blødning, smerter eller hævelse) sammenlignet med 14% af de patienter, som fik placebo. Reaktioner ved injektionsstedet gjorde det normalt ikke nødvendigt at indstille behandlingen med lægemidlet. Infektioner I placebokontrollerede studier var infektionshyppigheden 1 pr. patientår hos Humira-behandlede patienter og 0,9 pr. patientår hos placebobehandlede patienter. Incidensen af alvorlige infektioner var 0,04 pr. patientår hos Humira-behandlede patienter og 0,02 pr. patientår hos placebobehandlede patienter. Infektionerne var primært øvre luftvejsinfektioner, bronkitis og urinvejsinfektioner. De fleste patienter fortsatte med Humira efter infektionen var overstået. Maligniteter I kliniske studier med Humira, hvor 2.334 patienter med reumatoid artrit blev behandlet i op til 53 måneder, blev 24 tilfælde af benign hudcancer og 30 andre maligniteter af forskellige typer observeret. De observerede hyppigheder og incidenser svarede til det forventede for den undersøgte population. Autoantistoffer Patienter fik testet serumprøver for autoantistoffer på forskellige tidspunkter. I adækvate og velkontrollerede studier havde 12,6% af de Humira-behandlede patienter og 7,3% af de placebobehandlede patienter med negative antinukleære antistoftitere ved baseline positive titere efter 24 uger. Én patient ud af 2.334, som blev behandlet med Humira, udviklede kliniske tegn, der tydede på et nyopstået lupuslignende syndrom. Patientens tilstand forbedredes efter ophør med behandlingen. Ingen patienter udviklede lupus nefrit eller symptomer i centralnervesystemet. 4.9 Overdosering Der blev ikke observeret nogen dosisbegrænsende toksiciteter i kliniske undersøgelser med patenter med reumatoid artrit. Det højeste dosisniveau, som er evalueret, har været adskillige intravenøse doser på 10 mg/kg. 7
5. FARMAKOLOGISKE EGENSKABER 5.1 Farmakodynamiske egenskaber Farmakoterapeutisk klassifikation: selektive immunsuppressive stoffer. ATC-kode: L04AA17 Virkningsmekanisme Adalimumab binder specifikt til TNF og neutraliserer dennes biologiske funktion ved at blokere dens interaktion med celleoverflade-tnf-receptorerne p55 og p75. Adalimumab modulerer også de biologiske responser, som induceres eller reguleres af TNF, herunder ændringer i niveauerne af de adhæsionsmolekyler, som er ansvarlige for leukocytmigrationen (ELAM- 1, VCAM-1 og ICAM-1 med en IC 50 på 1-2 x 10-10 M). Farmakodynamiske virkninger Efter behandling med Humira blev der hos patienter med reumatoid artrit observeret et hurtigt fald i niveauet af inflammatoriske akutfasereaktanter (C-reaktivt protein (CRP) og erytrocytsænkningshastighed (ESR)) og serumcytokiner (IL-6) sammenholdt med baseline. Serumniveauer af matrixmetalloproteinaser (MMP-1 og MMP-3), som forårsager vævsomdannelse, der er ansvarlig for bruskdestruktionen, var også nedsatte efter Humira-administration. Hæmatologiske tegn på kronisk inflammation forbedredes sædvanligvis hos patienter behandlet med Humira. Kliniske studier Humira blev vurderet hos mere end 2.330 patienter i alle kliniske studier. Nogle patienter blev behandlet i mere end 36 måneder. Humiras bivirkningsprofil blev vurderet i fire randomiserede, dobbeltblindede og velkontrollerede studier. Studium I evaluerede 271 patienter, der var 18 år, med moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit, hvor behandling var mislykket med mindst ét sygdomsmodificerende antireumatisk lægemiddel, hvor methotrexat i doser på 12,5 til 25 mg (10 mg ved methotrexat-intolerans) hver uge havde haft utilstrækkelig effekt, og hvor methotrexat-dosen forblev konstant på 10 til 25 mg hver uge. Doser på 20, 40 eller 80 mg Humira eller placebo blev givet hver anden uge i 24 uger. Studium II evaluerede 544 patienter, der var 18 år, med moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit, hvor behandling var mislykket med mindst ét sygdomsmodificerende antireumatisk lægemiddel. Doser på 20 eller 40 mg Humira blev givet ved subkutan injektion hver anden uge med placebo i de øvrige uger eller hver uge i 26 uger; placebo blev givet hver uge i samme periode. Ingen andre sygdomsmodificerende antireumatiske lægemidler blev tilladt. Studium III evaluerede 619 patienter, der var 18 år, med moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit, hvor methotrexat i doser på 12,5 til 25 mg (10 mg ved methotrexat-intolerans) hver uge havde haft utilstrækkelig effekt, og hvor methotrexat-dosen forblev konstant på 12,5 til 25 mg hver uge. Der var tre grupper i dette studium. Den første fik placeboinjektioner hver uge i 52 uger. Den anden fik 20 mg Humira hver uge i 52 uger. Den tredje gruppe fik 40 mg Humira hver anden uge og placeboinjektioner i de øvrige uger. Studium IV vurderede primært sikkerheden hos 636 patienter, der var 18 år, med moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit. Det var tilladt for patienterne at være enten fri for sygdomsmodificerende antireumatisk lægemiddel eller at forblive i deres allerede eksisterende reumatologiske terapi, forudsat at terapien havde været stabil i mindst 28 dage. Disse terapier omfatter methotrexat, leflunomid, hydrozychloroquine, sulfasalazin og/eller guldsalte. Patienterne blev randomiseret til 40 mg Humira eller placebo hver anden uge i 24 uger. 8
Det primære end-point i studium I, II og III og det sekundære end-point i studium IV var den procentdel af patienter, som fik ACR 20-respons i uge 24 eller 26. Studium III havde yderligere primære end-points i uge 52 med forsinket sygdomsprogression (bestemt ud fra røntgenresultater) og ændringer i livskvalitet. ACR-respons Den procent af Humira-behandlede patienter, der fik ACR 20-, 50- og 70-respons, var konsistent mellem studium I, II og III. Resultaterne for 40 mg hver anden uge er opstillet i tabel 2. Tabel 2: ACR-respons i placebokontrollerede studier (Procent af patienter) Respons Studium I a * Studium II a * Studium III a * Placebo/ MTX c n=60 Humira b / MTX c n=63 Placebo Humira b Placebo/ MTX c n=200 n=110 n=113 ACR 20 6 måneder 13,3% 65,1% 19,1% 46,0% 29,5% 63,3% 12 NA NA NA NA 24,0% 58,9% måneder ACR 50 6 måneder 6,7% 52,4% 8,2% 22,1% 9,5% 39,1% 12 NA NA NA NA 9,5% 41,5% måneder ACR 70 6 måneder 3,3% 23,8% 1,8% 12,4% 2,5% 20,8% 12 NA NA NA NA 4,5% 23,2% måneder a Studium I efter 24 uger, Studium II efter 26 uger og Studium III efter 24 og 52 uger b 40 mg Humira givet hver anden uge c MTX = methotrexat *p < 0,01, Humira over for placebo Humira b / MTX c n=207 I studium I-IV forbedredes alle individuelle komponenter af ACR-responskriterierne (antal af ømme og hævede led, læge- og patientvurderinger af sygdomsaktivitet og smerter, fysisk funktionsevneindeksværdier (HAQ) og CRP (mg/dl)-værdier) efter 24 eller 26 uger sammenlignet med placebo. I studium III holdt disse forbedringer sig i 52 uger. I studium IV var ACR 20-respons for patienter behandlet med Humira plus standardpleje statistisk signifikant bedre end for patienter behandlet med placebo plus standardpleje (p 0,001). I alle fire studier opnåede Humira-behandlede patienter statistisk signifikant ACR 20- og 50-respons sammenlignet med placebo allerede én til to uger efter behandlingsstart. Livskvalitet og fysisk funktion Helbredsrelateret livskvalitet og fysisk funktion blev evalueret ud fra et fysisk funktionsevneindeks fra Health Assessment Questionnaire (HAQ) i alle fire adækvate og velkontrollerede studier, som var et allerede specificeret primært end-point ved uge 52 i studium III. Alle doser/skemaer for Humira i alle fire studier viste statistisk signifikant større forbedring ifølge HAQ s fysiske funktionsevneindeks fra baseline til 6. måned sammenlignet med placebo, og i studium III blev det samme set efter 52 uger. Resultater fra Short Form Health Survey (SF 36) for alle doser/skemaer for Humira i alle fire studier understøtter disse resultater med statistisk signifikant værdi for physical component summary (PCS) såvel som med statistisk signifikant værdi for smerte- og vitalitetsområde for 40 mg dosering hver anden uge. Et statistisk signifikant fald i værdierne for træthed, målt ved funktionel vurdering af kronisk sygdomsbehandling (FACIT), blev set i alle tre studier (studium I, III, IV). 9
Immunogenicitet Patienterne i studium I, II og III blev testet på forskellige tidspunkter for antistoffer mod adalimumab fra 6. til 12. måned. I de pivotale studier blev der identificeret anti-adalimumab-antistoffer hos 58/1.053 (5,5%) af de patienter, der blev behandlet med adalimumab, sammenlignet med 2/370 (0,5%) af de patienter, der fik placebo. Hos patienter, som ikke fik methotrexat samtidig, var incidensen 12,4% sammenlignet med 0,6%, når adalimumab blev givet i kombination med methotrexat. Eftersom immunogenicitetsanalyser er produktspecifikke, giver det ikke nogen mening at sammenligne antistofhyppigheden med andre produkter. 5.2 Farmakokinetiske egenskaber Efter subkutan administration af en enkelt 40 mg dosis var absorption og distribution af adalimumab langsom, og maksimal serumkoncentration blev nået omkring 5 dage efter administration. Den gennemsnitlige absolutte biotilgængelighed af adalimumab, estimeret ud fra tre studier efter en enkelt 40 mg subkutan dosis, var 64%. Efter enkeltvise intravenøse doser på mellem 0,25 til 10 mg/kg var koncentrationerne dosisrelaterede. Efter doser på 0,5 mg/kg (~ 40 mg) var clearance 11-15 ml/time, fordelingsvolumen (V ss ) var mellem 5 og 6 liter, og den gennemsnitlige terminale halveringstid var cirka to uger. Koncentrationen af adalimumab i synovialvæsken fra adskillige reumatoid artritpatienter målt i serum var 31 96%. Efter subkutan administration af 40 mg Humira hver anden uge var middel steady-statekoncentrationerne på henholdsvis cirka 5 g/ml (uden kombination med methotrexat) og 8-9 g/ml (i kombination med methotrexat). Adalimumab-niveauet i serum ved steady-state-lavpunktet blev forøget omtrent proportionalt med doser på 20, 40 og 80 mg hver anden uge og hver uge ved subkutan dosering. Farmakokinetiske populationsanalyser med data fra flere end 1.300 patienter viste en tendens til en tilsyneladende højere clearance af adalimumab med stigende legemsvægt. Efter justering for vægtforskelle viste køn og alder sig kun at have minimal effekt på clearance af adalimumab. Serumniveauet i frit adalimumab (dvs. ikke bundet til anti-adalimumab-antistoffer, AAA) blev målt til at være lavere hos patienter med målbare anti-adalimumab-antistoffer. Humira er ikke undersøgt hos børn eller hos patienter med nedsat lever- eller nyrefunktion. 5.3 Prækliniske sikkerhedsdata De prækliniske data viser ingen særlig fare for mennesker på basis af studier af toksicitet efter enkeltdosering, gentagen dosistoksicitet og genotoksicitet. Et embryoføtalt udviklingstoksicitet-/perinatalt udviklingsstudium foretaget på cynomolgusaber med 0,30 og 100 mg/kg (9-17 aber/gruppe) viste ingen tegn på fosterskader på grund af adalimumab. Karcinogenicitetsstudier og standardvurdering af fertilitet og postnatal toksicitet blev ikke udført med adalimumab, da der ikke findes passende modeller for et antistof med begrænset krydsreaktivitet over for gnaver-tnf og udviklingen af neutraliserende antistoffer hos gnavere. 6. FARMACEUTISKE OPLYSNINGER 6.1 Fortegnelse over hjælpestoffer Mannitol Citronsyremonohydrat Natriumcitrat Natriumdihydrogenfosfatdihydrat Dinatriumfosfatdihydrat Natriumklorid 10
Polysorbat 80 Natriumhydroxid Vand til injektionsvæske 6.2 Uforligeligheder Da der ikke foreligger undersøgelser vedrørende eventuelle uforligeligheder, må dette lægemiddel ikke blandes med andre lægemidler. 6.3 Opbevaringstid 18 måneder 6.4 Særlige opbevaringsforhold Opbevares ved 2 8 C (i køleskab). Beholderen opbevares i den ydre karton. Må ikke nedfryses. 6.5 Emballage (art og indhold) Humira, 40 mg injektionsvæske, opløsning i engangshætteglas (type 1-glas) med gummiprop, aluminiumklemmer og letaftagelig forsegling. Pakning: En blisterpakning indeholdende et hætteglas (0,8 ml steril opløsning), 1 tom steril injektionssprøjte i pose og 2 alkoholservietter. 6.6 Eventuelle instruktioner vedrørende anvendelse og håndtering Ikke anvendt lægemiddel eller affald heraf bør bortskaffes i overensstemmelse med lokale bestemmelser. 7. INDEHAVER AF MARKEDSFØRINGSTILLADELSEN Abbott Laboratories Ltd. Queenborough Kent ME11 5EL England 8. MARKEDSFØRINGSTILLADELSESNUMMER (NUMRE) 9. DATO FOR FØRSTE TILLADELSE/FORNYELSE AF TILLADELSEN 10. DATO FOR ÆNDRING AF TEKSTEN 11
1. LÆGEMIDLETS NAVN Humira, 40 mg injektionsvæske, opløsning i fyldt injektionssprøjte 2. KVALITATIV OG KVANTITATIV SAMMENSÆTNING Hver fyldte 0,8 ml enkeltdosisinjektionssprøjte indeholder 40 mg adalimumab. Adalimumab er et rekombinant humant monoklonalt antistof fremstillet ved ekspression i ovarieceller fra kinesiske hamstre. Hjælpestoffer er anført under 6.1. 3. LÆGEMIDDELFORM Injektionsvæske, opløsning i fyldt injektionssprøjte. 4. KLINISKE OPLYSNINGER 4.1 Terapeutiske indikationer Humira er indikeret til behandling af moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit hos voksne patienter, hvor responsen på sygdomsmodificerende antireumatiske lægemidler, herunder methotrexat, har været utilstrækkelig. For at sikre maksimal virkning gives Humira i kombination med methotrexat. Humira kan anvendes alene i tilfælde af intolerans over for methotrexat, eller hvis fortsat behandling med methotrexat er uhensigtsmæssig. 4.2 Dosering og indgivelsesmåde Behandling med Humira bør initieres og overvåges af speciallæger med erfaring i diagnosticering og behandling af reumatoid artrit. Patienter i Humira-behandling bør få udleveret et særligt patientkort. Efter passende oplæring i injektionsteknik kan patienter selv injicere Humira, såfremt lægen finder det hensigtsmæssigt, og med nødvendig lægelig opfølgning. Voksne Den anbefalede dosis af Humira til voksne patienter med reumatoid artrit er 40 mg adalimumab givet som enkeltdosis ved subkutan injektion hver anden uge. Der fortsættes med methotrexat under behandling med Humira. Der kan fortsættes med glukokortikoider, salicylater, non-steroide antiinflammatoriske eller analgetiske lægemidler under behandling med Humira. Se 4.4 og 5.1 vedrørende kombination med andre sygdomsmodificerende antireumatiske lægemidler end methotrexat. Ved behandling med Humira alene kan det være en fordel for visse patienter, der oplever faldende respons, at øge dosis til 40 mg adalimumab hver uge. Data indikerer, at den kliniske respons normalt opnås inden for 12 uger efter behandling. Hvis patienten ikke viser respons inden for denne periode, bør fortsat behandling overvejes nøje. Ældre patienter 12
Dosisjustering er ikke nødvendig. Børn og unge Humira er ikke undersøgt i denne patientpopulation. Derfor kan brugen af Humira ikke anbefales til patienter under 18 år, før yderligere data foreligger. Svækket nyre- og/eller leverfunktion Humira er ikke undersøgt i disse patientpopulationer. Anbefalinger til dosering kan ikke angives. 4.3 Kontraindikationer Overfølsomhed over for den aktive substans eller over for ét eller flere af hjælpestofferne. Aktiv tuberkulose eller andre alvorlige infektioner, såsom sepsis og opportunistiske infektioner (se 4.4). Moderat til alvorlig hjerteinsufficiens (NYHA, klasse III/IV) (se 4.4). 4.4 Særlige advarsler og forsigtighedsregler vedrørende brugen Infektioner Patienter skal monitoreres nøje for infektioner, herunder tuberkulose, før, under og efter behandling med Humira. Da udskillelsen af adalimumab kan vare op til fem måneder, bør monitoreringen fortsættes i hele denne periode. Behandling med Humira bør ikke initieres hos patienter med aktive infektioner, herunder kroniske eller lokaliserede infektioner, før infektionerne er under kontrol. Patienter, der udvikler en ny infektion under behandling med Humira, bør monitoreres nøje. Administration af Humira bør ophøre, hvis en patient udvikler en ny alvorlig infektion, indtil denne infektion er under kontrol. Læger bør være forsigtige, når de overvejer brug af Humira til patienter med anamnese af tilbagevendende infektioner eller med øvrige sygdomstilstande, som kan prædisponere patienterne for infektioner. Alvorlige infektioner, sepsis og opportunistiske infektioner, herunder dødelige, er rapporteret ved brug af Humira. Tuberkulose er set hos patienter i behandling med Humira. Alle patienter blev raske efter almindelig antimikrobiel behandling. Der forekom ingen dødsfald på grund af tuberkulose under de kliniske studier. Før behandling med Humira påbegyndes, skal alle patienter undersøges for både aktiv og inaktiv (latent) tuberkuloseinfektion. Denne undersøgelse bør omfatte en detaljeret sygdomshistorie med personlig tuberkuloseanamnese eller eventuel tidligere eksponering for patienter med aktiv tuberkulose samt tidligere og/eller samtidig immunsuppressiv behandling. Passende screeningsundersøgelser, dvs. hudtest med tuberkulin og røntgen af thorax, bør foretages for alle patienter (i henhold til lokale anbefalinger). Det anbefales, at disse undersøgelser registreres på patientkortet. Den ordinerende læge bør være opmærksom på risikoen for falsk negative resultater af tuberkulinhudtest, særligt hos patienter, der er alvorligt syge eller immunkompromitterede. Hvis der diagnosticeres aktiv tuberkulose, må Humira-terapi ikke påbegyndes (se 4.3). 13
Hvis der diagnosticeres latent tuberkulose, skal passende antituberkuloseprofylakse initieres i overensstemmelse med lokale anbefalinger, før behandling med Humira påbegyndes. I denne situation bør balancen fordele/ulemper ved behandling med Humira overvejes meget nøje. Patienter bør instrueres i at søge læge, hvis der opstår sygdomstegn/symptomer, der tyder på tuberkuloseinfektion (f.eks. vedvarende hoste, tæring/vægttab, lav temperatur), under eller efter behandling med Humira. Neurologiske tilfælde TNF-antagonister, herunder Humira, er i sjældne tilfælde blevet forbundet med forværring af kliniske symptomer og/eller radiografiske tegn på demyeliniserende sygdom. Lægen bør udvise forsigtighed, når behandling med Humira overvejes til patienter med allerede eksisterende eller nyligt opståede demyeliniserende sygdomme i centralnervesystemet. Allergiske reaktioner Alvorlige allergiske reaktioner er ikke rapporteret under de kliniske studier ved subkutan administration af Humira. Ikkealvorlige allergiske reaktioner relateret til Humira var ualmindelige under de kliniske studier. Hvis der opstår en anafylaktisk reaktion eller andre alvorlige allergiske reaktioner, bør behandling med Humira straks ophøre og egnet behandling påbegyndes. Immunsuppression I et studium, hvor 64 patienter med reumatoid artrit blev behandlet med Humira, var der ingen tegn på nedsat forsinket hypersensitivitet, nedsatte immunglobulinniveauer eller forandring i antallet af effektor T- og B-celler, NK-celler, monocytter/makrofager og neutrofiler. Det vides ikke, om eksponering for adalimumab kan forøge risikoen for udvikling af maligniteter og lymfeproliferative sygdomme. Vaccinationer 61 patienter med reumatoid artrit fik pneumokokvaccinationer sammen med Humira- og methotrexatterapi. Størstedelen af de patienter, som fik Humira, var i stand til at øge den effektive B- celleimmunrespons over for pneumokokpolysakkaridvaccinen. Samtidig administration af levende vaccine og Humira anbefales ikke, da der ikke er tilgængelige data. Hjerteinsufficiens I et klinisk studium med en anden TNF-antagonist er der observeret forværring af hjerteinsufficiens og forøget mortalitet som følge af hjerteinsufficiens. Humira bør anvendes med forsigtighed til patienter med let hjerteinsufficiens (NYHA, klasse I/II). Humira kontraindikeres ved moderat til alvorlig hjerteinsufficiens (se 4.3). Behandling med Humira skal ophøre hos patienter, som udvikler nye eller får forværrede symptomer på hjerteinsufficiens. Autoimmune processer Behandling med Humira kan medføre dannelse af autoimmune antistoffer. Det vides ikke, hvilken virkning langtidsbehandling med Humira har på udviklingen af autoimmune sygdomme. Samtidig administration af TNF-alfa-hæmmende lægemiddel og anakinra Samtidig administration af etanercept (et andet TNFα-hæmmende middel) og anakinra (en rekombinant fremstillet, ikkeglykosyleret form af den humane interleukin-1-receptorantagonist) er forbundet med øget risiko for alvorlige infektioner, øget risiko for neutropeni og ingen yderligere nyttig virkning end ved anvendelse af disse lægemidler alene. Bivirkningsprofilen for anakinra i kombination med adalimumab er ikke blevet fastlagt, hvorfor denne kombination ikke anbefales. 14
4.5 Interaktion med andre lægemidler og andre former for interaktion Humira er blevet undersøgt hos patienter med reumatoid artrit, der udelukkende blev behandlet med Humira, og hos patienter, der også samtidigt tog methotrexat. Antistofdannelsen var lav (< 1%) ved Humira i kombination med methotrexat i forhold til ved behandling med Humira alene. Administration af Humira uden methotrexat øgede antistofdannelsen og clearance af adalimumab (se 5.1). Der er ingen erfaringer med bivirkningsprofilen for patienter, der tidligere har været i behandling med andre TNF-antagonister. 4.6 Graviditet og amning Der er ingen erfaring med adalimumab hos gravide. I et toksicitetstudium, hvor man undersøgte udviklinger på aber, var der ingen tegn på maternel toksicitet, embryotoksicitet eller teratogenicitet. Prækliniske data for adalimumab om postnatal toksicitet og virkning på fertilitet findes ikke (se 5.3). På grund af sin TNF=-hæmmende virkning kan adalimumab administreret under graviditet påvirke normal immunrespons hos nyfødte. Administration af adalimumab kan ikke anbefales under graviditet. Kvinder i den fertile alder anbefales kraftigt at anvende passende kontraception for at forebygge graviditet og fortsætte med at anvende den i mindst fem måneder efter den sidste Humirabehandling. Anvendelse under amning Det vides ikke, om adalimumab udskilles i modermælken eller absorberes systemisk efter indgift. Eftersom humane immunglobuliner udskilles i modermælken, må kvinder dog ikke amme i mindst fem måneder efter den sidste Humira-behandling. 4.7 Virkninger på evnen til at føre motorkøretøj eller betjene maskiner Der er ikke foretaget undersøgelser af midlets indvirkning på evnen til at føre bil eller betjene maskiner. 4.8 Bivirkninger Humira blev undersøgt hos 2.334 patienter i placebokontrollerede studier og i opfølgningsstudier over længere tid, der omfattede 2.073 patienter eksponeret i seks måneder og 1.497 patienter eksponeret i mere end et år. Dataene i tabellen er baseret på de adækvate og velkontrollerede studier I, II, III og IV (se 5.1), som omfattede 1.380 patienter, der efter randomisering fik adalimumab i den placebokontrollerede behandlingsperiode. Populationen havde en gennemsnitsalder på 54,5 år, 77% var kvinder, og 91% var hvide og havde moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit. De fleste patienter fik 40 mg Humira hver anden uge. Den del af patienterne, som ophørte med behandling på grund af bivirkninger i løbet af den dobbeltblindede, placebokontrollerede del af studium I, II, III og IV udgjorde 6,6% for patienter, der fik Humira, og 4,2% for placebobehandlede patienter. Bivirkninger, hvor kausaliteten er mindst muligt relateret til adalimumab både klinisk og laboratoriemæssigt, er opført efter organklassesystem og hyppighed (meget almindelig 1/10; almindelig 1/100 1/10; ualmindelig 1/1.000 1/100) i tabel 1 nedenfor. Tabel 1 Bivirkninger i kliniske studier 15
Kropsdel Hyppighed Bivirkning Neoplasi Ualmindelig Godartede hudneoplasmer Blod og- lymfesystemet Almindelig Nedsat hæmoglobin Stofskifte- og ernæringsbetingede sygdomme Ualmindelig Almindelig Granulocytopeni, øget koagulationstid, forekomst af antinukleære antistoffer, leukopeni, lymfadenopati, lymfocytose, nedsat antal blodplader, purpura Hyperlipidæmi Ualmindelig Hyperkolesterolæmi, forhøjet alkalisk fosfatase, forhøjet carbamid i blodet, hyperurikæmi, perifere ødemer, vægtøgning, forhøjet creatininphosphokinase, unormal helbredelse, hypokaliæmi, forhøjet laktatdehydrogenase Psykiske sygdomme Ualmindelig Depression, somnolens, søvnløshed, agitation Nervesystemet Almindelig Hovedpine, svimmelhed Ualmindelig Paræstesier, vertigo, hyperæstesi, neuralgier, tremor Sanseorganer Ualmindelig Konjunktivitis, øjensygdom*, mellemørebetændelse, smagsfortyrrelser, unormalt syn, sløret syn, tørre øjne, øresygdom*, øjensmerter Hjerte-kredsløbssystemet Ualmindelig Hypertension, vasodilatation, smerter i brystet, migræne Blødninger Ualmindelig Ekkymoser Respiratoriske system Mavetarmkanalen Hud og udvækster Almindelig Ualmindelig Almindelig Ualmindelig Almindelig Infektion i øvre respirationsveje, rhinitis, sinuitis, bronkitis, forværret hoste, pneumoni Pharyngitis, dyspnø, lungesygdom*, astma Kvalme, diarré, ondt i halsen Unormal leverfunktionstest, forhøjet GPT, forhøjet GOT, sår i munden, øsophagitis, opkastning, dyspepsi, forstoppelse, mavesmerter, tandsygdom*, gastritis, gastroenterit, tungesygdom*, mundsvamp, stomatitis med blegner, dysfagi, stomatitis, ulcerøs stomatitis Udslæt, pruritus, herpes simplex Ualmindelig Hudsygdom*, herpes zoster, makulopapuløst udslæt, sygdom i negle*, tør hud, forøget svedtendens, alopecia, svampedermatit, nældefeber, småknudret hud, sår på huden, eksem, subkutane blodansamlinger Muskler, led og knogler Ualmindelig Arthralgi, muskelkramper, myalgi, ledsygdom, synovitis, senesygdomme* Urogenitale system Almindelig Urinvejsinfektion 16
Generelt Reaktioner ved injektionsstedet Ualmindelig Almindelig Ualmindelig Meget almindelig Almindelig Vaginal candida, hæmaturi, cystitis, menoragi, proteinuri, forøget vandladningshyppighed Unormale værdier ved laboratorietest, asteni, uklar klinisk reaktion, influenzasyndrom, mavesmerter, infektion Feber, sygdom i slimhinder*, smerter i ekstremiteter, ansigtsødem, rygsmerter, cellulitis, kulderystelser, sepsis, kirurgisk indgreb Smerter ved injektionsstedet Reaktion ved injektionsstedet, blødning ved injektionsstedet, udslæt ved injektionsstedet Hypersensitivitet, generelt Ualmindelig Allergisk reaktion *(Ikke nærmere beskrevet). Reaktioner ved injektionsstedet I placebokontrollerede studier havde 20% af de patienter, som blev behandlet med Humira, reaktioner ved injektionsstedet (erythem og/eller kløe, blødning, smerter eller hævelse) sammenlignet med 14% af de patienter, som fik placebo. Reaktioner ved injektionsstedet gjorde det normalt ikke nødvendigt at indstille behandlingen med lægemidlet. Infektioner I placebokontrollerede studier var infektionshyppigheden 1 pr. patientår hos Humira-behandlede patienter og 0,9 pr. patientår hos placebobehandlede patienter. Incidensen af alvorlige infektioner var 0,04 pr. patientår hos Humira-behandlede patienter og 0,02 pr. patientår hos placebobehandlede patienter. Infektionerne var primært øvre luftvejsinfektioner, bronkitis og urinvejsinfektioner. De fleste patienter fortsatte med Humira efter infektionen var overstået. Maligniteter I kliniske studier med Humira, hvor 2.334 patienter med reumatoid artrit blev behandlet i op til 53 måneder, blev 24 tilfælde af benign hudcancer og 30 andre maligniteter af forskellige typer observeret. De observerede hyppigheder og incidenser svarede til det forventede for den undersøgte population. Autoantistoffer Patienter fik testet serumprøver for autoantistoffer på forskellige tidspunkter. I adækvate og velkontrollerede studier havde 12,6% af de Humira-behandlede patienter og 7,3% af de placebobehandlede patienter med negative antinukleære antistoftitere ved baseline positive titere efter 24 uger. Én patient ud af 2.334, som blev behandlet med Humira, udviklede kliniske tegn, der tydede på et nyopstået lupuslignende syndrom. Patientens tilstand forbedredes efter ophør med behandlingen. Ingen patienter udviklede lupus nefrit eller symptomer i centralnervesystemet. 4.9 Overdosering Der blev ikke observeret nogen dosisbegrænsende toksiciteter i kliniske undersøgelser med patenter med reumatoid artrit. Det højeste dosisniveau, som er evalueret, har været adskillige intravenøse doser på 10 mg/kg. 17
5. FARMAKOLOGISKE EGENSKABER 5.1 Farmakodynamiske egenskaber Farmakoterapeutisk klassifikation: selektive immunsuppressive stoffer ATC-kode: L04AA17 Virkningsmekanisme Adalimumab binder specifikt til TNF og neutraliserer dennes biologiske funktion ved at blokere dens interaktion med celleoverflade-tnf-receptorerne p55 og p75. Adalimumab modulerer også de biologiske responser, som induceres eller reguleres af TNF, herunder ændringer i niveauerne af de adhæsionsmolekyler, som er ansvarlige for leukocytmigrationen (ELAM- 1, VCAM-1 og ICAM-1 med en IC 50 på 1-2 x 10-10 M). Farmakodynamiske virkninger Efter behandling med Humira blev der hos patienter med reumatoid artrit observeret et hurtigt fald i niveauet af inflammatoriske akutfasereaktanter (C-reaktivt protein (CRP) og erytrocytsænkningshastighed (ESR)) og serumcytokiner (IL-6) sammenholdt med baseline. Serumniveauer af matrixmetalloproteinaser (MMP-1 og MMP-3), som forårsager vævsomdannelse, der er ansvarlig for bruskdestruktionen, var også nedsatte efter Humira-administration. Hæmatologiske tegn på kronisk inflammation forbedredes sædvanligvis hos patienter behandlet med Humira. Kliniske studier Humira blev vurderet hos mere end 2.330 patienter i alle kliniske studier. Nogle patienter blev behandlet i mere end 36 måneder. Humiras bivirkningsprofil blev vurderet i fire randomiserede, dobbeltblindede og velkontrollerede studier. Studium I evaluerede 271 patienter, der var 18 år, med moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit, hvor behandling var mislykket med mindst ét sygdomsmodificerende antireumatisk lægemiddel, hvor methotrexat i doser på 12,5 til 25 mg (10 mg ved methotrexat-intolerans) hver uge havde haft utilstrækkelig effekt, og hvor methotrexat-dosen forblev konstant på 10 til 25 mg hver uge. Doser på 20, 40 eller 80 mg Humira eller placebo blev givet hver anden uge i 24 uger. Studium II evaluerede 544 patienter, der var 18 år, med moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit, hvor behandling var mislykket med mindst ét sygdomsmodificerende antireumatisk lægemiddel. Doser på 20 eller 40 mg Humira blev givet ved subkutan injektion hver anden uge med placebo i de øvrige uger eller hver uge i 26 uger; placebo blev givet hver uge i samme periode. Ingen andre sygdomsmodificerende antireumatiske lægemidler blev tilladt. Studium III evaluerede 619 patienter, der var 18 år, med moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit, hvor methotrexat i doser på 12,5 til 25 mg (10 mg ved methotrexat-intolerans) hver uge havde haft utilstrækkelig effekt, og hvor methotrexat-dosen forblev konstant på 12,5 til 25 mg hver uge. Der var tre grupper i dette studium. Den første fik placeboinjektioner hver uge i 52 uger. Den anden fik 20 mg Humira hver uge i 52 uger. Den tredje gruppe fik 40 mg Humira hver anden uge og placeboinjektioner i de øvrige uger. Studium IV vurderede primært sikkerheden hos 636 patienter, der var 18 år, med moderat til alvorlig aktiv reumatoid artrit. Det var tilladt for patienterne at være enten fri for sygdomsmodificerende antireumatisk lægemiddel eller at forblive i deres allerede eksisterende reumatologiske terapi, forudsat at terapien havde været stabil i mindst 28 dage. Disse terapier omfatter methotrexat, leflunomid, 18
hydrozychloroquine, sulfasalazin og/eller guldsalte. Patienterne blev randomiseret til 40 mg Humira eller placebo hver anden uge i 24 uger. Det primære end-point i studium I, II og III og det sekundære end-point i studium IV var den procentdel af patienter, som fik ACR 20-respons i uge 24 eller 26. Studium III havde yderligere primære end-points i uge 52 med forsinket sygdomsprogression (bestemt ud fra røntgenresultater) og ændringer i livskvalitet. ACR-respons Den procent af Humira-behandlede patienter, der fik ACR 20-, 50- og 70-respons, var konsistent mellem studium I, II og III. Resultaterne for 40 mg hver anden uge er opstillet i tabel 2. Tabel 2: ACR-respons i placebokontrollerede studier (Procent af patienter) Respons Studium I a * Studium II a * Studium III a * Placebo/ MTX c n=60 Humira b / MTX c n=63 Placebo Humira b Placebo/ MTX c n=200 n=110 n=113 ACR 20 6 måneder 13,3% 65,1% 19,1% 46,0% 29,5% 63,3% 12 NA NA NA NA 24,0% 58,9% måneder ACR 50 6 måneder 6,7% 52,4% 8,2% 22,1% 9,5% 39,1% 12 NA NA NA NA 9,5% 41,5% måneder ACR 70 6 måneder 3,3% 23,8% 1,8% 12,4% 2,5% 20,8% 12 NA NA NA NA 4,5% 23,2% måneder a Studium I efter 24 uger, Studium II efter 26 uger og Studium III efter 24 og 52 uger b 40 mg Humira givet hver anden uge c MTX = methotrexat *p < 0,01, Humira over for placebo Humira b / MTX c n=207 I studium I-IV forbedredes alle individuelle komponenter af ACR-responskriterierne (antal af ømme og hævede led, læge- og patientvurderinger af sygdomsaktivitet og smerter, fysisk funktionsevneindeksværdier (HAQ) og CRP (mg/dl)-værdier) efter 24 eller 26 uger sammenlignet med placebo. I studium III holdt disse forbedringer sig i 52 uger. I studium IV var ACR 20-respons for patienter behandlet med Humira plus standardpleje statistisk signifikant bedre end for patienter behandlet med placebo plus standardpleje (p 0,001). I alle fire studier opnåede Humira-behandlede patienter statistisk signifikant ACR 20- og 50-respons sammenlignet med placebo allerede én til to uger efter behandlingsstart. Livskvalitet og fysisk funktion Helbredsrelateret livskvalitet og fysisk funktion blev evalueret ud fra et fysisk funktionsevneindeks fra Health Assessment Questionnaire (HAQ) i alle fire adækvate og velkontrollerede studier, som var et allerede specificeret primært end-point ved uge 52 i studium III. Alle doser/skemaer for Humira i alle fire studier viste statistisk signifikant større forbedring ifølge HAQ s fysiske funktionsevneindeks fra baseline til 6. måned sammenlignet med placebo, og i studium III blev det samme set efter 52 uger. Resultater fra Short Form Health Survey (SF 36) for alle doser/skemaer for Humira i alle fire studier understøtter disse resultater med statistisk signifikant værdi for physical component summary (PCS) såvel som med statistisk signifikant værdi for smerte- og vitalitetsområde for 40 mg dosering hver 19
anden uge. Et statistisk signifikant fald i værdierne for træthed, målt ved funktionel vurdering af kronisk sygdomsbehandling (FACIT), blev set i alle tre studier (studium I, III, IV). Immunogenicitet Patienterne i studium I, II og III blev testet på forskellige tidspunkter for antistoffer mod adalimumab fra 6. til 12. måned. I de pivotale studier blev der identificeret anti-adalimumab-antistoffer hos 58/1.053 (5,5%) af de patienter, der blev behandlet med adalimumab, sammenlignet med 2/370 (0,5%) af de patienter, der fik placebo. Hos patienter, som ikke fik methotrexat samtidig, var incidensen 12,4% sammenlignet med 0,6%, når adalimumab blev givet i kombination med methotrexat. Eftersom immunogenicitetsanalyser er produktspecifikke, giver det ikke nogen mening at sammenligne antistofhyppigheden med andre produkter. 5.2 Farmakokinetiske egenskaber Efter subkutan administration af en enkelt 40 mg dosis var absorption og distribution af adalimumab langsom, og maksimal serumkoncentration blev nået omkring 5 dage efter administration. Den gennemsnitlige absolutte biotilgængelighed af adalimumab, estimeret ud fra tre studier efter en enkelt 40 mg subkutan dosis, var 64%. Efter enkeltvise intravenøse doser på mellem 0,25 til 10 mg/kg var koncentrationerne dosisrelaterede. Efter doser på 0,5 mg/kg (~ 40 mg) var clearance 11-15 ml/time, fordelingsvolumen (V ss ) var mellem 5 og 6 liter, og den gennemsnitlige terminale halveringstid var cirka to uger. Koncentrationen af adalimumab i synovialvæsken fra adskillige reumatoid artritpatienter målt i serum var 31 96%. Efter subkutan administration af 40 mg Humira hver anden uge var middel steady-statekoncentrationerne på henholdsvis cirka 5 g/ml (uden kombination med methotrexat) og 8-9 g/ml (i kombination med methotrexat). Adalimumab-niveauet i serum ved steady-state-lavpunktet blev forøget omtrent proportionalt med doser på 20, 40 og 80 mg hver anden uge og hver uge ved subkutan dosering. Farmakokinetiske populationsanalyser med data fra flere end 1.300 patienter viste en tendens til en tilsyneladende højere clearance af adalimumab med stigende legemsvægt. Efter justering for vægtforskelle viste køn og alder sig kun at have minimal effekt på clearance af adalimumab. Serumniveauet i frit adalimumab (dvs. ikke bundet til anti-adalimumab-antistoffer, AAA) blev målt til at være lavere hos patienter med målbare anti-adalimumab-antistoffer. Humira er ikke undersøgt hos børn eller hos patienter med nedsat lever- eller nyrefunktion. 5.3 Prækliniske sikkerhedsdata De prækliniske data viser ingen særlig fare for mennesker på basis af studier af toksicitet efter enkeltdosering, gentagen dosistoksicitet og genotoksicitet. Et embryoføtalt udviklingstoksicitet-/perinatalt udviklingsstudium foretaget på cynomolgusaber med 0,30 og 100 mg/kg (9-17 aber/gruppe) viste ingen tegn på fosterskader på grund af adalimumab. Karcinogenicitetsstudier og standardvurdering af fertilitet og postnatal toksicitet blev ikke udført med adalimumab, da der ikke findes passende modeller for et antistof med begrænset krydsreaktivitet over for gnaver-tnf og udviklingen af neutraliserende antistoffer hos gnavere. 6. FARMACEUTISKE OPLYSNINGER 6.1 Fortegnelse over hjælpestoffer Mannitol Citronsyremonohydrat Natriumcitrat 20